Svarstydami atleisti ar neatleisti savo tėvams, tampame tarsi jų teisėjais, vertintojais, - taigi jų atžvilgiu pastatome save į aukštesnę poziciją.
Tačiau čia yra labai svarbu suprasti, jog jei mūsų tėvai būtų buvę kitokie - geresni, švelnesni, labiau mylintis, labiau besirūpinantys, - jų gyvenimas būtų kitoks ir galbūt jie net nebūtų sutikę vienas kito. Arba jei ir būtų sutikę ir susituokę, jiems būtų gimę kiti vaikai.
Tik dėka to, kad mama ir tėtis buvo tokie, kokie buvo - jie susitiko ir padovanojo gyvenimą mums.
Kai giliai širdyje suprantame, kad „mano vienintelis bilietas į ši pasaulį, mano visi šansai, visos mano galimybės yra dėka to, kad mano tėvai buvo būtent tokie, kokie yra“ - man nebelieka dėl ko jiems atleisti. Galiu juos tik gerbti.
Aš negaliu atsakyti už tai, kokia tu esi mama, koks tu esi, tėti. Negaliu atsakyti už jūsų elgesį - tai tik jūsų atsakomybė. Tačiau aš su gilia pagarba priimu iš jūsų man duotą gyvenimą ir prisiimu atsakomybę už jį.
www.konsteliaci...
Негізгі бет Ar reikia atsiprašyti vaikų? Ar reikia atleisti tėvams? Kazimieras D. Daugėla
No video
Пікірлер: 3