Я пригадала матір молодою.
Вона у мене, як була молодша,
була предивна, як на людський глузд.
Було, сльозами набрякали очі,
вона ж сміється кутиками вуст.
Таке обличчя чи така вже звичка,
а голосочок! - чистий, мов кришталь.
Така була красива молодичка,
вуста сміються, а в очах печаль.
Вона й мені казала:
- Як не буде,
не скигли, доню, то великий брид.
Здушили сльози - не виходь на люди.
Болить душа - не виявляй на вид.
…
Та й батько теж удатний був на вроду.
А що вже сильний, то, мабуть, найдужчий.
Звела їх доля, наче, в нагороду
за те, що мали незглибимі душі.
Було, дивлюсь та й думаю: "Ой нене,
який у мене тато!" - або знов:
що я колись як виросту, і в мене,
і в мене буде отака любов!
Негізгі бет Ліна Костенко - Маруся Чурай ( уривок) Я пригадала матір молодою…
No video
Пікірлер: 7