Цей вірш - чергова ода моєму рідному степу, моєму рідному Бугу, які є моєю любов'ю і біллю водночас. Немає більшої насолоди, ніж лежати на скелі біля Бугу горілиць і розглядати нічне зоряне небо. Воно тут дещо інакше, ніж в інших регіонах України - південне, степове, овіяне місцевими легендами і піснями...
Таким же його бачили і козаки Гарду і Бугогардівської паланки, таким його бачили і чумаки, що поверталися в Україну через Гард із кримського Сиваша, із Таврії...
🥰 🌠🌠🌠🌌🌌🌌
Чумацький Шлях
Дріма в зірковій солі, на узбіччі
Чумацького Шляху Великий Віз.
Твій син, тобі дивлюсь, мій Буже, в вічі.
Край тебе тане втома, наче віск.
Раз по раз метеор згоряє, пада
під шум ріки й оркестри цвіркунів.
В небесному мереживі лампадок
зринають запорізькі курені.
Врізається у берег темний профіль -
велична, горда скеля Носоріг.
Поллються з третім півнем, наче строфи,
промінчики ранкової зорі,
цілуючи ранковими вустами
стежки, де сплять типчак і ковила.
Ждучи чумацтво, Шлях невпинно тане.
І Віз, що зачекався на вола...
© Сашко Обрій.
Негізгі бет Сашко Обрій - Чумацький Шлях
Пікірлер: 3