כדי להיות מורה צריך להיכנס ברוח טובה, להעביר את החומר בצורה מעניינת ויצירתית, צריך לדבר בשפה של הילדים וצריך להתנהג כאילו שאתה חלק מהם, חלק מהחברה, לא "אני המורה ואתם התלמידים", צריך להתנהג כאילו אתה חבר שלהם, מישהו שהם יכולים לפנות אליו ולדבר איתו כמו לחבר, אחרת הם ישתעממו ממך ולא יקשיבו לשום דבר שיוצא לך מהפה. בגלל זה מורים צעירים מצליחים להחבר לילידם ולהעביר את החומר בצורה טובה יותר ממורים מבוגרים. בכנות כשצפיתי באיך שהמורים האלה העבירו את השיעור, אני בעצמי השתעממתי. לא מאשימה בכלל את התלמידים שהם רצו לא להקשיב לשום דבר
@user-xe8mk3kp8g
2 жыл бұрын
ילדים, מורים והצלחה בחיים ילדים אוהבים מורים? שאלה לא פשוטה. איך מורים יכולים לגרום לתלמידים לאהוב אותם יותר? ומעבר לכך, איזה חזון צריך להיות לאנשי חינוך כדי שיובילו את הדור הבא להצלחה בעולם מקושר? מנקודת המבט של מחנכים, כדי שהילדים בכיתה יאהבו אותם וירצו ללמוד מהם, עליהם להיות ישרים. בנוסף, על המורים לתת לתלמידים הרגשה שהם שומרים עליהם ודואגים לכל מחסורם, כמו אימא ואבא. אחרי שהילד מרגיש יחס אוהב ותומך, אפשר בעדינות לקשור את יחס המורה אליו להשקעתו בלימודים, לפי כמה שהוא מסוגל ודאי. בחינוך של המאה ה-21 כדאי להתקדם גם לביטול הציונים, כי הם הורסים את הילדים. ציונים מכניסים לתוך הכיתה גאווה, התנשאות, דיכוי והשפלה. במקום תחרות הורסת של ציונים נכוון את התלמידים להשקעה ביחסים טובים, בהשלמה הדדית, בתמיכה זה בזה. בהדרגה, צריך להביא כל ילד להרגשה שההצלחה שלו תלויה בחיבור טוב לאחרים. כבר היום ידוע בהרבה תחומים מקצועיים שקשה מאוד להצליח בלי להיות מחוברים. כך למשל מחקרים רציניים במדע נעשים על ידי קבוצות מדענים מרובות משתתפים. אחת הדרכים להגיע לקשר הדדי בכיתה היא באמצעות משחקי חיבור, שבהם אפשר להצליח רק מתוך שיתוף פעולה. לצורך המחשה, נתבונן בדוגמה של משחק כדורגל מחבר: כל קבוצה מקבלת הערכה לפי רמת האינטגרציה והשיתוף בין כל חבריה. אין שער, אין שוער, אין גולים, אלא המטרה היא להתמסר זה עם זה בלי שהקבוצה השנייה תחטוף לנו את הכדור. מספר שופטים יתבוננו על המשחק ויבחנו את רמת החיבור בקבוצה, עד כמה היא משתדלת להכניס את כל חבריה למשחק בשווה, להיות בהרמוניה, בעזרה הדדית. מה שיגרום לכל פרט להשתתף בכל כוחו במשחק, היא ההרגשה שהוא חלק מקבוצה שעמה יחד הוא מוכן ללכת לכל דבר. גאוות יחידה, כמו בצבא. כוח הקבוצה גדול הרבה יותר מכוח הפרט. הוא מרומם את רוחו של כל אחד, ומוביל להישגים ברמה גבוהה הרבה יותר מאלה שאפשר להשיג לבד. והנה תרגיל נוסף שאפשר לתת לכל ילד לעשות כשהוא נמצא לבדו: תאר לעצמך כמה טוב תרגיש אם תהיה לך חברה גדולה, חזקה, חכמה, שמסורה לך, שתמיד עומדת לצדך. חברה שבזכותה תצליח בכל דבר, לא תצטרך לפחד מכלום. החברה הכי טובה שאפשר לדמיין, כזו שתוכל להתגאות בה בלי סוף. במבט רחב, ככל שהעולם יהיה יותר ויותר מקושר, אנשים שיהיו מסוגלים לבנות סביבם יחסים טובים יהיו נחוצים יותר מכל. הצלחה בעולם של מחר לא תוכל להימדד בסרגל האגואיסטי הצר שאליו הורגלנו, כלומר עד כמה אני גבוה מכולם, אלא בכמה אני מסוגל לבנות יחסים טובים בין כולם. למה? כי חוק ההתפתחות שבטבע דוחף את המין האנושי להרגיש כגוף אחד, כפי שרמזה לנו מכת הקורונה. כיום אנו נדרשים להתקשר זה לזה ברמה חדשה. שניתן חשיבות לא לי או לך, להישגים הפרטיים שלי או שלך, אלא למה שנלמד לגלות בתוך עומק הקשר בינינו. מדובר בכוח מיוחד של חיבור שנקרא גם נשמה, משהו נעלה, שלם ונצחי, גבוה יותר מכל העולם הזה. וכשזוכים לחוש את כוח החיבור, מרגישים שרק בשביל זה כדאי לחיות. שיהיה לנו ולילדים בהצלחה! מן המקורות "שכל יחיד יבין שטובתו וטובת הציבור אחד הוא, בזה יבוא העולם על תיקונו המלא". בעל הסולם - הרב יהודה אשלג, מאמר "השלום בעולם"
@user-ed6dl8uv5b
2 жыл бұрын
לא בגרויות ולא עבודות: הדור הצעיר צריך וידאו שנים רבות של מבחני בגרות מתישים באות לסיומן ברפורמה חדשה שתיכנס לתוקף בשנת הלימודים הבאה: הבחינות בארבע מקצועות הרוח: היסטוריה, ספרות, תנ"ך ואזרחות יוחלפו בכתיבת עבודה מסכמת בקבוצות. בשאר המקצועות הנוהג לא ישתנה. גרוע יותר ממה שקורה היום במערכת החינוך לא יהיה. נראה שהאנושות איבדה את דרכה; כבר לא יודעת מה נחשב רוח ובאיזו צורה למלא במשמעות את הדור הצעיר. כתוצאה מכך נגררות רפורמות אחרי כל משב קל, מסתמכות על מה שבא לפי רגע. מי מהדור הצעיר עוד מרגיש צורך ללמוד את מקצועות הרוח? אם נערים רוצים להתמקצע כאנשי הייטק, הם פשוט לא צריכים את מדעי הרוח. אם היסטוריה וספרות, תנ"ך ואזרחות, מותאמים למבנה הפנימי של נער או נערה, תפורים למידות נשמתם, אז כן, הם יהיו מעוניינים ויימשכו ללמוד אותם. אבל ככה סתם? למי זה אכפת. ואם היינו מתחפרים עמוק בספק, אז האם היסטוריה, ספרות, תנ"ך ואזרחות, הם מקצועות הכרחיים לחיים? כאזרחים ישראלים, ודאי שכן. אבל עבור הדור הצעיר, רובם יגידו שלא. ואם בכל זאת להעלות חשיבות למקצועות הללו, אז יש דרך להעביר לצעירים את מקצועות הרוח בצורה שתעניין ותמשוך אותם. היכולת לעניין היא עצם כל העניין. לשם כך הלימוד צריך להיות מותאם יותר לתפיסת האדם, לצורת הספיגה שלו. לא ננחיל לדור הצעיר עושר מחשבה, רוח של אהבת מולדת ואדם, רגש חם של חיבור לעם ודאגה לעולם, באמצעות שינון לקוני ומבחנים, גם לא על ידי עבודות משמימות. הדור החדש מותאם לסרטים. אפשר ליצור סרטים מרתקים, למשל, על ההיסטוריה של עם ישראל והעולם. לראות אותו פרקים-פרקים, מצחיקים, מרגשים, משאירים חותם. אחרי כל צפייה בפרק לבקש מהתלמידים לסכם בקצרה מה ראו. לא להושיב אותם שעות ללעוס את העיפרון ולבהות בחלון. עשר דקות, לא יותר - ספרו מה ראיתם, וצאו לחצר. בצורה כזאת צריכים להעביר את הדברים, פשוטים, נעימים, כמה שאפשר יותר נוגעים ללב, קרובים לאדם. צריכים להשקיע הרבה כוחות יצירתיים ומחשבה בהכנת חומרי לימוד מתאימים לדור העתיד. ההשקעה הזאת כדאית לנו מאוד. דרך הגשה ותכנים נכונים הם יגדלו להיות בני אדם שיודעים לדאוג זה לזה, להיות חברים טובים. הם יבינו את מפת המציאות, יוכלו לקשור אותה בעבר, לפתח בתוכה את עצמם, ולגרוף את החברה שלנו לבגרות ולעתיד מבטיח יותר.
Пікірлер: 6